עריכה: הרב משה יפת – תמונות: ארכיון מכון המאורות, באדיבות המשפחה.
הגאון הצדיק מארי חזקי'ה מלאכי – מלאחי זצוק"ל נולד בעשירי לחודש שבט בשנת התרע"ז ליצירה בעיר צנע [סנע] בדרום ארץ תימן, לאביו הגדול רבה הראשי של מחוז איב. בבית זה ספג אהבה לתורת ה', קנאות ואדיקות ליראת ה' טהורה, שמירה על ערכי התורה והמצוות ללא פשרות.
את רובי תורתו קיבל וינק משלושה רבותיו העיקריים. הראשון שבהם היה אביו הגאון הצדיק מארי דוד מלאחי זצוק"ל, מארי יעיש מנצור זצ"ל, הרב הראשי לעיר סדה והמחוז, ולאחמ"כ אצל מארי שלמה חתוכה זצ"ל בעיר רדאע. ואך בהיותו כבן עשרים ואחת שנים קיבל את הסמיכה הראשונה מרבותיו הנזכרים, ונלוה עליהם מארי יוסף דוכאן זצ"ל ששימש כרב בדומראן וסביבותיה. וכן מכבוד המנוח הדגול והנכבד מארי יחיא נחום זצוק"ל, שלמעשה הוא שימש כידא אריכתא של רבה הראשי האחרון של צנעא, מארי יחיא יצחק הלוי זצוק"ל.
אכן, כבר בגיל צעיר התמנה מארי חזקיה לשמש כדיין בבית דינו של הראב"ד אביו, יחד עם מארי ששון (חסן) שפירא זצוק"ל, כך שכל ענייני הקהילה נחתכו על ידיהם ועל פיהם ישק כל דבר.
כבר משחר נעוריו ניכרה ובלטה בו תכונת כושר המנהיגות לחזק ידיים רפות ולאמץ ברכים כושלות, באשר אף בחו"ל בחלק מהמקומות שרתה בהן העזובה, הן בקביעות עתים לתורה והן בבקיאות ההלכה ושמירת המצוות. משום כך מינוהו אביו ודודו לשמש יחד עמהם בהנהגת הקהילה בתימן. כך שתוך שנים קצרות נקרא לשמש כרב ומארי אף במחוז אלחבלה ומחוז רחאב. אף בעלייתם ארצה שימש מארי חזקיה כרב המקומי וכרב המשפחה המורחבת, כשאביו מארי דוד זצ"ל מסכים עמו בדרכיו והנהגותיו.
עלייתו לארץ הקודש
מארי חזקי'ה עלה ארצה עם משפחתו המורחבת בשנות העליה, בחג הסוכות שנת תש"י, והוא כבן 33 שנים. בתחילה התמקמו במחנה עין שמר, ולאחר מכן שיכנו אותם ואת משפחתם במעברת רמת השרון [כיום אזור צומת הכפר הירוק].
אכן, כבר בעת שהותם במעברה החל בפעילותו הרוחנית הענפה, רבת הגוונים, החל בייסוד מנייני תפילה מסודרים כדת וכדין, ושיעורי תורה למבוגרים בין מנחה לערבית, חוק ולא יעבור. כמו כן, היה מוסר שיחות חיזוק ומוסר בעייני השעה ובהשקפה.
כידוע, בשנות העליה ראשי הציונות נלחמו בטכסיסים ותחבולות שלא היו מוכרים לעולים החדשים, משום כך רבים הם שבתמימותם הלכו שולל אחר בארות נשברים והתרחקו מה' ותורתו. אך לא כן אצלו, בעינו החדה והפקחית תוך ימים ספורים השכיל והבין את המתרחש ומה מבקשים לעולל לו ולבני קהילתו, אם בהעברה על הדת ואם בגזיזת הפאות הקרויים "סימנים". וכך החל להטיף אמונה בעוז ובגבורה וללא חת ומשוא פנים, ונסך עוז ותעצומות נפש בנפשם הרכה של משפחתו וסביבתו, חרף כל האיומים וגזירת החרמת התלושים לקבלת מנות האוכל לו ולמשפחתו, לא שעה ולא ויתר על קוצו של י' אם הדבר יערער את דרך אמונתו בתורת ה' וביראתו.
וכך מעיד אחד המכתבים אותם קיבל מהרבנות הראשית, בהביעם השתתפות בצערו, מתוך מכתב זה אנו מבינים שהוא קובל בעיניהם על כך שלא יכלו להשביע את רעבונם במוצאי תענית אסתר, ואף לא קיימו מצות סעודת יום הפורים כדת וכדין. עד כדי כך!
תהליך עזיבתו למשכן הקבע בעיר רמת השרון, גם כן היה באופן איטי ומורט עצבים. מארי חזקי'ה בשלו המתין עוד כשנה וחצי במעברה עד שיבנו את ביתו בתוככי העיר רמת השרון ללא חשש חילול שבת. לימים, אמרו שכל אלה שלא סרו למשמעתו נפלה בהם מכה רוחנית בבניהם, היחיד שדבק במשנתו היה רבי זכריה טיירי ז"ל שאף גר בשכינות ובצמידות אליו, ואכן זכה למשפחה לתפארת, כשכל בניו ובנותיו הולכים בדרך הישיבות הקדושות.
קנאותו למסורת וליהדות לא ידעה גבולות. כחלק מדאגתו הציבורית כונן והקים בית ספר לבנים ובנות, שהופעל תחת חסותם של אגודת ישראל דאז, ואכן הצליח לשכנע את העולים, וכארבע מאות בנים ובנות למדו שם, וספגו תורה ויראה. יש לציין ולהדגיש שמארי חזקי'ה הקצה מבנים ארעיים מכספו הפרטי והדל ללא שום קבלת טובות הנאה במשך תקופה ארוכה מאד, על אף שהמשפחה התרחבה והוצאות הבית גדלו, ונזקק היה לתגמול הוגן, מ"מ רק טובת הציבור עמדה מול עינו הרוחנית הפקוחה.
שקידתו בתורה
אם בעסק התורה עסקינן. רבינו בכל עת שנפנה מעסקיו הציבוריים ישב ועסק אך ורק בתורה הקדושה, פיו מלמל אך ורק דברי תורה, עיניו צפו וידיו אחזו רק בספר קדוש. כבר בארץ תימן כאשר החשיך הלילה, כידוע, חשמל לא היה שם, אך נשמתו תאבה ללמוד תורה, היה יוצא אל מפתן הבית ויושב על הדרגש וכך לומד לאור הלבנה. בינו נא זאת.
אף בשבתות שניתנו לעונג, לא היה מנהג של עריכת ג'עלה אחר הסעודה [או קודם]. והסיבה היא שמיד נפנו ללמוד ולגרוס בספרי הנביאים כמופיע בהלכה. לא רק זו אלא אף אם היו קרובי משפחתו באים לשבות בעיר ונכנסו אחר הסעודה לבקרו ולדרוש בשלומו, לא האריך עמהם בדבורי סרק אלא רק כדי הצורך ומיד שב ללימודו, כך שהאורחים הבינו שעם המארי ניתן להאריך אך ורק בדברי תורה.
אף קשרי הידידות הרבה לרבינו עם רבני העדה התימנית, היו קשר רוחני ותורני אמיץ וחזק בל ינתק. ומהם ניתן למנות את הרבנים הגאונים הגדולים, רב לאיזור המושבים, הרב זכריה אביגד [שרעבי] זצ"ל. רבה של העיר הרצליה, הרב חיים יצחק הלוי זצ"ל. חבר ביה"ד הגדול לערעורים, הרב ישעיהו משורר זצ"ל. רב העיר הוד השרון, הרב שלום נגר זצוק"ל. ובפרט עם רבני העיר רמת השרון והרצליה, הרב יעקב אדלשטיין זצ"ל והרב יצחק יעקובוביץ זצ"ל, ועוד.
מידת השתיקה
מטבע הדברים, היו כאלו שעיניהם צרה היתה במארי, וניסו להכשילו בפעילותו הענפה עד כדי פגיעה בכבודו של המרא דאתרא, והוא לגודל ענוותנותו, ברבים – מעולם לא השיב לחורפיו דבר ולא ענם כחוצפתם. כחלק ממזימתם אותו קומץ אנשים אף הונו אותו בתחבולות נסתרות בדיני ממונות, לשונם היתה מדברת שלום ובקרבם ישימו ארבם, גזלו פתו הדלה מעולליו ויונקיו. כאן פעל לפי חוקי התורה ומאמר חז"ל "אדם ניכר בכוסו כיסו וכעסו", והזמינם לדין תורה, לא תבע את כבודו ברבים אלא בתוככי בית הדין, אך לדאבוננו אותם אנשים לא היו צייתי דינא, כך שלא השיג מבוקשו.
אחרית ימיו
ברבות הימים, "ויהי האיש הולך וגדל עד כי גדל" בקומתו ואישיותו הרוחנית, אחר שכיהן מיום עלייתו ארצה במשך כ"ח שנים בשכונות המקומיות, הוחש הצורך להעלותו על כס הרב הראשי של העיר רמת השרון, בהיות וכבר מצודתו והשפעתו פרוסה היתה ברחבי העיר. אך למגינת לב תוך כדי סידור העניינים כדרוש בחוק, נפל למשכב, וביום שבת קודש ב' טבת כסלו לסדר "ויתן לך האלד'ים מטל השמים וכו' ויפרך וירבך והיית לקהל עמים וכו'", שנת התשל"ט, בעת רצון היא שעת המנחה השיב נשמתו ליוצרה.
בהסתלקותו היה אך כבן ס"ג שנים, צעיר יחסית, אך כל רצף חייו מעיד על ימים ארוכים בעשיה, עבודת ויראת ה' טהורה הזועקת ומהדהדת כיום כמעין בת קול אף בבניו ממשיכי מורשת דרכו התורנית והקנאית לכל דבר שבקדושה. לאחר כשנה לערך מהסתלקותו הקימו כלל בניו הרבנים הגאונים, "כולל גבוה להוראה", בראשותו הרוחנית של בנו חביבו הגאון הרב ציון שליט"א, ו"ישיבה לשבים" בראשותו של בנו הצדיק והחסיד, העניו רבי זכריה זצוק"ל.
נכדו חביבו, הרה"ג רבי אריאל מלאכי שליט"א ראש כולל עמלי התורה בעיר אלעד, הוציא לאור לזכר רבינו קובץ מיוחד ומופלא, בשם "דרך פיקודיך", בו גולל את יריעת חייו ופעליו המופלאה של רבינו, לצד חידושים ופנינים רבים מאוצר כתביו ותורתו של רבינו זצ"ל. זכות רבינו תעמוד לו לעד.
הא נשמתו צרורה בצרור החיים אמן.
![](https://archive.jdn.co.il/wp-content/uploads/2020/11/הרב-חזקיה-מלאכי-עם-הרב-אביגד-שרעבי-750x483.png)
אכן צדיק היה בניו כולם תלמידי חכמים גדולים ומפורסמים – הרב יצחק, הרב ציון, הרב שלום, הרב אשר. נכדו הוא הגאון הגדול רבי ינון מלאכי תלמיד חכם בנגלה ובנסתר – ירא אלקים מנעוריו, דיין ומו"צ בביה"ד באלעד. בנו הצדיק הקדוש רבי זכריה היה עני ואביון כל ימיו והיה שמח ומשמח את כל סביביו נלב"ע בקציו"ש היה דבוק בצדיקים קדושי עליון רבי מרדכי שרעבי וברבי ישראל אביחצירה זי"ע בניו אברכים צנועים בעלי ענווה לאחרונה נסתלקה אלמנתו גם היא בקציו"ש.
הרב אביגד שרעבי היה מחותנו חמיו של בנו הרב יצחק שהיה אחראי כשרות בתל אביב שנים רבות.